Följ med oss innan han dödar dig.
Det var nog bara en propp som gick. Jag fixar det.
Skräckfilmer...
Herregud. Nej, nej!
Öppna kassaskåpet – nu!
Kom, vi går.
Jag kommer.
Herregud! Livsfarligt.
Hur kan du köra när du bara tittar på tjejer?
Talang. Kolla här.
Två snygga tjejer i en orange Cadillac. Hästsvansen gillar mig.
Mina damer.
Gaska upp dig, Bruce. Det är en fin dag.
Bruce? Trodde du att jag heter Bruce Lee?
Än sen? Du vet nog inte vad jag heter.
James, efter din far. Ditt mellannamn är Steven.
–Är det din hemläxa eller? Lägg av. –Det är bara vanlig artighet.
Säg ditt namn, bara!
–Du borde redan veta det. –Möte hos kommissarie Cole.
Nu åker vi.
Det har varit ännu ett inbrott. Nu i Beverly Hills.
Stöld i ett hus. Två döda.
–Samma liga? –Samma tillvägagångssätt.
Rikt kvarter och ett exklusivt hem. Larmet ur funktion, som tidigare.
Inget fångades i säkerhetskameran men vi kan ha några ledtrådar.
–Anade jag en skeptisk ton? –Ja, men vi ska undersöka dem ändå.
En trädgårdsmästare såg en flyttbil parkerad på gatan den morgonen.
Och en äldre granne tycker att vi ska tala med "de unga busarna" på gatan.
Det farligaste uppdraget åt Donovan. Rättvist.
En sak till. Ett av offren ägde det här föremålet värt 80 000 dollar.
–En bil formad som en klocka? –Nej.
–En robot–butler som blir en klocka? –Nej, bara en klocka.
Men den saknades från ägarens handled.
Gänget har bara länsat kassaskåp. De har inte tagit personliga föremål.
–Så hittar vi klockan... –...har vi mördarna.
Lycka till!
Jag sa ju det. Flyttbilen stod där för att nån flyttade.
Det var slöseri med tid.
–Att följa order är aldrig fel. –Du har alltid nåt dumt svar.
Du är som världens värsta actionhjälte. Inspektör Nörd.
Dra i snöret så säger han nåt knäppt.
–Man följer de tre "L:en". Lyssna... –Ja, vi sätter på musik!
Poliser förföljer misstänkt till fots vid West Collington Avenue.
Ett narkotikatillslag, bara några kvarter härifrån.
Hur nära är vi?
–Där! –Jäklar, min dörr har fastnat.
Jag har full koll.
Jag har dig.
Händerna i luften. Vänd dig långsamt.
–Hej, kussen. –Gerald? Skynda dig på och stick.
Snabbt, innan Lee kommer.
Vänd dig mot väggen. Snabbt!
Vad i helvete?
–Grep du Gerald? –Jag visste inte!
Hade han sagt att det var han...så hade jag gjort samma sak.
Läget, Lee?
Men det är inte det värsta. Det här gripandet...
–Tre? –Tredje gången.
När Gerald var 16 rånade han och en idiot en kille.
De tog bara hans öl men Gerald bar vapen. Ett oladdat luftgevär.
Efter tre brott, även om de är små, hamnar man i fängelse.
I Kina åker man in efter ett brott. Inte "begå ett, få två gratis."
–Det är min kusin! –Han bryter mot många lagar.
–Diaz. –Hur mår din syster?
–Är hon med i det kinesiska gänget? –Ja, hon är med i Quan tou.
–Ge min kusin en chans. –Ta jobbet på allvar.
Sluta tjafsa om småsaker. Försök samarbeta.
–Förlåt, Didi. –Rånarna fortsätter.
Det dröjer nog inte länge förrän de dödar nån annan.
Så närma er varandra. Hitta en fast grund.
Bli sams. Gör vad ni måste och fortsätt jobba.
Låt bli mig! Rör mig igen så skär jag dig i småbitar.
Sen äter jag bitarna!
Jag måste verka trovärdig.
–Vad gäller saken? –Gerald, du är en snäll man.
Du greps för ett narkotikabrott, men du är inte våldsam.
–Du skadar inte folk. –Jag är våg. Vi älskar.
Hjälp mig att förstå varför en snäll, fredlig man–
–hade en klocka som togs vid ett dubbelmord?
–Vad? –Ja. Ett inbrott.
De slog till mot tre lyxhus med larm.
De lämnar varken vittnen eller bevis. Du har offrets klocka.
Jag fick den på gatan, jag lovar. Du känner mig.
Jag svär vid allt jag älskar. Jag hade inget med det att göra.
Vi tror dig. Jag tror dig. Du är ingen mördare.
Du är bara skyldig till att vara den dummaste man jag har träffat.
Två brott i registret och du langar knark?
–Medicinsk marijuana! –Du saknar tillstånd!
–Det du hade stal du från en blind! –Han låtsas. Blinde Frank ser bra.
Mitt förakt kan inte bli större.
Tre gånger gripen ger fängelse. Jag kan hjälpa dig – berätta om klockan.
Leder det till mördaren så kan jag hjälpa dig.
Visst. Jag har "fotogeniskt" minne.
Jag har detaljer om detaljer. Det började för två dar sen, i fredags.
–Det är fredag idag. –I onsdags, då.
Jag var vid Venice Beach–
–och råkade en som handlar med klockor och smycken. Snakehat.
Skriv ned det här för det är ingen lek.
Han är selektiv när han väljer sina kunder.
Han säljer till mig för jag hänger med Peanut Butter och Duck–butt.
–Vart går du? –Nån annanstans.
Jag ger dig allt du behöver. Äkta information.
Äkta smörja. Vi letar kallblodiga mördare som inte hänger med Nut–butt.
De snackar inte med snutar, men med mig.
–Hur gick det med Gerald? –Han ska spåra klockan.
Blir det träff glömmer vi hans tredje brott.
–Gick åklagaren med på på det? –Jag har inte frågat Cole än.
–Tänk om hon säger nej? –Till mig?
Det är en bra plan som har "ja" skrivet på sig.
–Nej. –Är du säker?
Gerald gav mig information. Jag ber bara om lite tid.
–Som i "48 timmar"? –Det vore toppen. Två dar!
Filmen, Carter. Vi jagar mördare och du ger mig en Eddie Murphyfilm?
De har lämnat fem kroppar efter sig utan spår.
–Därför behöver jag en ledtråd. –Det där är ett spår.
–Vad är "Duck–butt"? –Ett stavfel.
Svaret är nej. Jag behöver dig för riktigt polisarbete. Inte sånt här.
Jag förstår. Det var en dålig idé men jag släpper den.
Jag hittar nåt.
Jag ska hämta fången Gerald Page. Jag är inspektör Carter.
Din kusin är i bilen. Varför?
Han ska hjälpa oss att hitta mördarna. Om vi ska bli partners–
–måste du acceptera att jag ibland vet mer än du.
Nu måste du lita på att jag vet vad jag gör.
–Okej. –Okej! Vi fick kontakt!
Vi la just grunden för vårt hus, alltså vårt partnerskap.
–Godkände kommissarie Cole det här? –Ja. Definitivt.
–Hur blir det med lunch? –Lunch?
–Du betalar. –Jag har inga pengar.
Det är varmt och jag är hungrig.
Jag känner mig delaktig i laget. Jag är en polis.
–Det är du inte. –Inte bokstavligt talat men...
Ditt jobb är att hålla käften.
Är det här normalt i USA?
Ja, fängelserna är fulla och Gerald tar stor plats.
Han hjälper oss och är tillbaka på måndag.
–Så det kallas "48 timmar"? –"48–timmarsprotokollet".
Namnet är från 1982 när det var en succé för Nolte och Murphy.
Inget idealiskt protokoll.
Jag har sett ert arbete. Nu får ni titta på mitt kontor.
–Varför följer vi din kusin? –Husen gav inga ledtrådar.
Vi har kollat upp alla med tillgång till dem.
–Jag litar inte på honom. –Det kan du göra.
–Jag hör er. –Jag vet.
Läget, Fruity Pebbles?
–Jag ser dig. – Hur är läget? –Hur kan du känna alla?
Hallå där! Glöm inte mitt godis.
Du är skyldig mig en påse Skittles. Jag glömmer inte!
–Ingen Snakehat. Var är han? –Han kommer, Bruce. Han kommer.
–Vad kallade han mig? –Jag kan ha sagt att du hette så.
–Är det Mike? –Nej.
–Ser man på. Snakehat! –Låt mig hantera det här.
Vad gör du?
Lee! Det är inte så vi gör. Kom igen!
Ta det lugnt! Du vet inte ens om det här han!
Lugn i stormen, Lee. Det här handlar mer om en fluga och honung.
Du fångar fler flugor med honung.
–Jag vill inte fånga flugor. –Släpp honom och kom.
Tillit. Partners. Tack.
Vad händer? Den asiatiske killen sa att han var polis.
I helvete heller. Han är en mentalpatient. Helt galen.
Jag vallar honom. Samhällstjänst.
Två brottslingar pratar och vi griper ingen?
Visst är det jobbigt? Ibland låter man småfisken slippa undan.
Klockan är från en yogi. Han fick den från nån som fick den från nån.
–En yogi? –Han ger oss namnet för 50 dollar.
Jag råkar ha 50 dollar på mig. Ge honom det.
–Jag kommer tillbaka. –Tack. Det uppskattar jag.
En klocka.
Släpp honom! Varför är du så stor?
Vad fick du klockan ifrån?
–Jag vill inte bli avbruten i jobbet. –"Jobbet"?
Jag är skådespelare. En film om tidresande gladiatorer.
–En gång jagade vi mördare och nu... –Vi behöver svar, grabben.
–"Grabben"? Spartacus var namnet. –Det står "Soldat nummer 12".
Jag gav "soldat 12" en väldigt komplicerad bakgrundshistoria.
–Är det okej? –Nej, inget är okej.
–Säg vad klockan kom ifrån. –Den här fientligheten är så "neggo".
Jag har fått nog. Kan jag få en kombucha?
Jag är illa ute och behöver din hjälp.
Berätta vad klockan kom ifrån. Jag behöver en hjälte. Spartacus.
–Jag fick den från Sticky. –Inte Sticky Pete. Sticky Jay!
–Vad är det? –Sticky Jay är stora grejer.
Han är professionell tjuv. De som går emot honom får ångra sig.
Var hittar vi honom?
På lördagskvällar är han här. En privatklubb.
–Man måste känna nån eller vara nån. –Hur kommer vi in?
Jag mutar oss in. Men vi kan behöva dig som vakt här.
Vi måste smälta in och det gör inte du.
Du ser ut som en kinesisk robotnörd.
Okej. Gå in och gör er grej.
Det här är en pirats dröm. Snygga häckar i kopiösa mängder.
Försök fokusera. Jag vet inte hur killen ser ut så håll dig nära mig.
Jag fokuserar. Ögonen är vidöppna.
Okej.
Ser du honom?
Gerald, din galna...
Ursäkta mig.
Ursäkta. Snygging.
Ursäkta, har ni sett en Morris Chestnut i miniatyr?
–Vad? Nej. –Vet ni inte vem det är?
Okej.
Stäng dörren.
Vi vet vem du är och ska se till att du aldrig kommer tillbaka.
Undan. Se upp!
Jag hör inte vad du säger.
Jag gillar det så.
Jag tar med det i recensionen i Yelp. Ni får bara tre stjärnor.
Vi tänkte inte skada dig. Jag visste inte att du var snut.
Vi såg din pistol. Vi har problem med stölder.
Nån tar plånböcker och smycken. En ficktjuv.
–Vi trodde att det var ni. –Småfisk.
Det är Sticky Jay.
–Han sticker. –Vad i helvete?
Javisst, ja. "Svinga–sig–i–ljuskronor–grejen."
Är det här han? Proffstjuven? Killen man inte bråkar med?
–Är det här Sticky Jay? –Kalla mig Jay.
Den här killen är snabb som en tiger.
Han ser ut att ha slängts ut från One Direction.
Så jag köper en enda av det godis ni säljer.
Ser vi ut att sälja godis? Jag ska visa dig godis...
–Var är min bricka? –Har du tappat den?
–Sticky har den på sig! –Jag ser det, tack.
Gerald, sånt här måste du hålla hemligt.
–Var är min bricka? –Var är den?
–Vad hände med den? –Hur gjorde du det?
Den var där och jag här. Sa jag inte att man inte tjafsar med Sticky Jay?
–Han får allt att försvinna. –Ficktjuvens fingerfärdighet.
"Moraliskt flexibel frilansare. Det omöjligas mästare". Mitt kort.
–Min syster. –Du är bra på att ta folks saker.
–Minns du den? –Jag känner igen den.
–Jag tog den för en vecka sen. –Minns du vem som hade den?
Den här killen syntes.
Jag kan stjäla en klocka bara genom ett handslag.
Den här killens hand matchade inte klockan. Den var valkig.
Han jobbade inte på en bank. Det var en arbetare.
En jobbare med en bankirklocka.
Jag skulle inte vilja vara hans offer.
På en skala från charmig ficktjuv till otäck var han inte så charmig.
–Nåt mer? –Vänsterhänt. Klockan på höger hand.
Det var en vit kille. Äldre än 20, yngre än 40.
–Det är svårt att se på en klubb. –Jag vet vad du menar.
Ibland träffar jag en tjej på en klubb. Jäklar!
Men när ljuset tänds säger jag: "Jäklar."
Ge mig min bricka, dumskalle.
En tjuv. Vi lät honom gå.
Han firar på en illegal klubb med offrets klocka på sig?
Det är dumt. Proffs brukar hålla låg profil.
De är duktiga men kanske inte proffs.
Det här leder ingenvart. Det är sent.
Carter.
Rånmord. Inga vittnen eller fingeravtryck.
–Fem säkerhetskameror – ingenting. –De måste ha känt till platsen.
Samma gäng, jobbar i hela staden. Hamnen, Bel–Air, Hills, Brentwood.
Inbrottstjuvar brukar hålla sig till en stadsdel.
–Varför dessa offer? –Vi har sökt en möjlig koppling.
Husen, ägarna, tidigare ägare. Vi har inte hittat nåt.
–Hur gick det med klockan? –Killen är en arbetare.
Det är inte mycket, men titta på arbetare med tillgång till huset.
–Har du lagt märke till nåt? –Ja.
–Kan du säga vad det är? –Nej.
Hur länge ska du stå här och stirra?
Tre. Två...ett.
Han är med mig hela dagen.
Två på en vecka. Det kortaste intervallet hittills.
–Ökat självförtroende. –De slutar inte förrän vi tar dem.
Det här är respektlöst. Hur tror du jag känner mig?
–Som en brottsling? –Ja, just det.
–Gerald. –Tack.
–Sist till brottsplatsen kommer... –Jag var ute sent.
Carter, du vet att det är ett brott att frita nån från fängelset?
–Måste jag rapportera dig? –Han står under vårt förvar.
Enligt 48–timmarsregeln efter fallet Murphy och Nolte, 1982.
–Vad är så roligt? –Du är otrolig, Carter.
Jag måste berätta nåt, Lee.
–Du ljög. –Jag var förtegen med fakta.
Du ljög! Du bad mig att lita på dig men såg mig i ögonen och ljög.
–Jag hatar när de bråkar. –Partners ska lita på varandra.
Vad hände med gemensam grund? Jag kan inte ens se på dig.
Jag avslutar mitt jobb på stationen.
Om inte din kusin är tillbaka i fängelset rapporterar jag dig själv.
Partners sticker inte!
Jag ställde till det.
Vi har inga ledtrådar. Lee är borta och jag fritog dig.
Jag måste rätta till det här och ta dig tillbaka.
Kom igen, Carter. Det här är ingenting.
Vi måste hitta den vita killen med valkiga händer. Det kan vara han!
Visa oss händerna!
–Jag måste ta dig tillbaka. –Det klarar jag inte.
Du vet vad som händer mig där. Snälla!
Jag behöver bara lite tid. Vi kan hitta skurkarna.
Jag ska försöka, men du kan inte vara med.
–Jag beklagar. –Jag fattar.
Du måste göra det rätta. Jag uppskattar att du ens försökte.
Du är en bra kusin. Kram?
–Jag älskar dig, kusin. –Och jag dig.
Men skjut mig inte.
Gerald! Du ska få stryk.
–Ta av dem! –Jag ska hitta killarna!
Jag har kontakter. Jag lovar att jag ska hitta dem.
Om du inte tar av handfängslen...
–Fortsätt vara guld. –Vad menar du?
Vad betyder det? Jag berättar för vår präst.
Förbaskat.
Ursäkta, ni har inte en hårnål? Ni fortsätter att gå, just det.
Jag förlåter dig inte. Jag är bunden av heder att hjälpa en kollega.
Varför har du handfängsel?
–Hånlog du? Det ser ut så. –Du misstar dig.
–Tack för att du kom tillbaka. –Jag måste hjälpa en kollega.
Även om han är dum, arrogant, har dålig parfym och ljuger för folk.
–Doftar min parfym...? –Ja.
Jag är inte lätt att jobba med.
Om jag har en plan kan jag köra över allt i min väg.
Jag tänker inte ens. Jag agerar först och tänker sen.
Det här med Gerald... Jag gör många fel när jag försöker handla rätt.
Men att få nåns tillit och förstöra den är så illa det kan bli.
Du förtjänar respekt, men du fick ingen.
–Förlåt. –Det där känns som en solid grund.
Vi bygger en grund. Så ska det låta. Vi fick nyss kontakt. Är det Jackie?
–Jag tror att det är Jackie. –Nej.
Jag är usel på det här. – Är det Carlos?
Ingen vidare helg. Gerald har rymt och inget om ligan.
Bara att det är en vit vänsterhänt man under 40.
–Och en jobbig typ. –Du måste skaffa ett lexikon.
En "jobbare" arbetar med händerna. Bygger och reparerar.
–Saker som bilar... –Hus.
–Nån som jobbat i husen hittar. –Didi har inte hittat nåt där.
Husen är enorma och komplicerade. Det krävs hundratals arbetare.
Nåt med rummen verkade bekant. Jag var inte säker på vad, förrän nu.
Samma vägg finns i flera hus. Mönstret eller färgen.
Du som målar, berätta om det här.
–Det här mönstret... –Sgraffitomålning.
Det är en teknik.
Konst, om man är duktig. Små bågar med mursleven.
Mönstret skulle bli spegelvänt jämfört med fotot.
Killen är vänsterhänt.
Didi, jag har nåt åt dig.
–Jag talade med alla byggarna. –Och alla använde samma kille?
Nej, men två. Inget hett spår, direkt.
–Men en koppling. –Jag sms:ar all information.
–Kan jag hjälpa dig? –Förlåt. Dörren var öppen.
Jag söker en Nick som jobbar här. Det är allt jag vet.
–Det gäller en klocka. –Jag vet inte var han är nu.
Det finns nån som kan veta. Jag ska kolla.
Tack.
–Gerald! –Carter? Jag...
Jag är på rätt spår. Jag är nära nu.
–Ja nära att hamna i finkan. –Lyssna.
Jag har kontakter.
Jag känner en kille som jobbar vid toaletten på en klubb.
Jag frågade om han kände andra med samma jobb.
–Det lustiga är... –Jag gillar inte dina historier.
–Jag är klockkillen på spåret. –Vi har hittat honom.
–Han. Nick Wright. –Är det Nick?
Jag pratade nyss med honom. Han skulle komma tillbaka.
Ned!
Jag tappade nyckeln.
–Hitta nyckeln till handfängslet. –Den låg i din hand.
–Nån måste gilla gelébönor. –Vi sticker.
–Snabbare! –Jag kan inte.
Det räcker inte. Snabbare!
Vad ska jag göra? Visaren står på rött.
Blev du skjuten? De borde veta bättre.
–Nej, vänta. –Är det här din topphastighet?
Lee, det är jag.
Är jag död? Jag lever!
Jag lever!
Subba!
Lee! En asiatisk Orlando Bloom.
Okej. Förstått, kommissarien.
Cole vill träffa mig på måndag morgon. Idag, alltså.
Jag vet inte om jag får beröm eller skäll.
–Jag följer med. –Nej, det var mitt misstag.
Hur ska jag få Cole att rädda nån som jag fritog mot hennes order?
Carter, du har inte ansvaret för honom.
Han är din kusin men valde sin egen väg.
–Du är inte skyldig honom nåt. –Vet du vad han gjorde?
–Rån med luftpistol och kompisen... –Jag.
Den dumma kompisen var jag. En polis såg oss och kom efter.
Gerald sa åt mig att sticka.
Han sa att jag kunde göra nåt bra med mitt liv.
Han tog på sig allt medan jag smet.
Under alla år har han aldrig tagit upp det.
Han har aldrig sagt att jag är skyldig honom nåt. Sån är han.
Inspektör Carter. Vilken helg.
–Du tog våra mördare. –Ja. Du känner mig.
Du fritog även en brottsling över helgen mot mina order.
–Ja, du känner mig. –Så...
Ska jag ge dig beröm eller straff?
Jag röstar på beröm, men de tar väl ut varandra.
Straffet blir...inget beröm.
Inga hyllningar, ingen ära. Du får inte skryta för nån.
Ser jag minsta "high five" är avtalet brutet.
–Det är väl inte läge för en tjänst? –Nej.
Kapten Cole, jag ber om ursäkt.
Jag har inte sovit på två dar, blev skjuten och slagen i ansiktet.
Jag säger inget. Min helg var också vild.
Bra att ni är här så jag kan berömma er för tillslaget.
Alldeles ensam, utan hjälp av nån.
Tack. Ni kanske kan göra mig en tjänst?
Vad är det jag ser här?
Lite fast grund.
Ja.
Carter! Carter! Carter!
Jag kan inte tacka dig nog, kusin.
Det kanske är överraskande, men Lee...
–...försökte få dig kvar i fängelse. –Ja, det kan jag gott tro.
Carter gjorde det bakom min rygg. Jag är arg. Nu går jag.
Det är nåt fel med honom. De stängde av strömmen till hjärnan.
De tappade honom i golvet som liten. Håll dig borta från problem.
–Jag ska försöka. –"Försöka"? Jag skvallrar för faster.
Ville du inte att han skulle veta? Få ett tack?
–Måste jag kramas då? –Definitivt.
–Då är jag nöjd med mitt beslut. –Åh, Lee.
Tack för din hjälp. Den betyder mycket, Jonathan.
–Stal du min plånbok? –Din plånbok?
Tror du inte att jag bryr mig nog för att lista ut ditt namn?
–Du stal min plånbok. –Nej!
Du tappade den i bråket.
Jag är ingen tjuv.